ЗДРАВЕЙ, АНН (Преди "Зелените покриви")
Бягай през полята! Пръскай сълзи във вятъра!
Подгони с поглед водоцветната птичка към небето!
Попаднеш ли в студения дъжд, спомни си...
...за слънчицето, скрито в пазвата ти!
Затова, не се тревожи! Всички са такива.
У всеки се крие семето на светлината.
Някой ден ти също ще потърсиш щастието.
Тъгата се ражда, за да опознаеш радостта.
Очаква те искряща утрин!
Бърт, който работеше в железопътната компания...
...бе предаден от приятел и се хвана в капана му.
Бърт, доволен ли си от това?
Идвай!
Прощален сняг
Обвиненият в кражба Бърт...
...не се завърна цяла седмица.
Чичо не е виновен.
Той излезе, само за да купи палто на леля.
Искаш ли да живееш в тази мъка и мизерия, докато умреш?
Ако аз съм задник, ти си жалък червей!
Ела, Бърт!
Управителят дойде да говори с теб.
Вчера заловиха двама от крадците.
Само Джефри успя да избяга.
След разпита разбрахме, че са те използвали.
Не си техен съучастник.
Затова няма да ти повдигаме обвинения.
Но е непростимо, че си предал ключа на крадците.
Няма повече да работиш за нас.
Компанията понесе огромни загуби от случая...
...затова ще бъдеш отговорен за част от тях.
Ето, подпиши!
За Бърт това беше непосилна сума.
Ще се омъжите?
И то за Еггман?
Не, за г-н Робърт Джонсън.
Затова се обръсна, нали?
Кога ще се местите?
Следващата седмица.
Идеалната двойка е дошла?
Не се шегувайте, моля!
Че какво казах?
Между другото...
...чух, че Бърт Томас е бил уволнен.
Разбира се.
Аз пък чух, че са го измамили.
Никой няма да повярва в това.
Едва ли някой в града ще поиска да наеме Бърт.
Татко кога ще се върне?
Не знам.
Лельо!
Чичо! Чичо се върна!
Татко! - Татко!
Татко!
Бърт!
Стойте отвън!
Чух...
...за дълговете...
Алкохол? Крил си го тук?!
Какво правиш?!
Недей! Нали каза, че няма да пиеш?!
Не се бутайте!
Надявах се...
...че някой ден...
...ще заживеем щастливо.
Но всичко свърши.
Защо... се...
...омъжих за теб?
Джоана...
Напусни!
Разведи се с мен веднага!
Вземи Анн и децата...
...и се прибери у вас!
Конят, мебелите... Вземи всичко, което решиш!
Анн?
Ето, видя ли?
Аз съм жалък червей, който не може да даде щастие на никой.
Как така ще си тръгна?!
Заложи и изгуби всичко...
...и сега искаш да ме изгониш?!
Аз каква съм ти?!
Не мога да го оставя...
...и да си тръгна ей така!
Това е дълга, който трябва да изплати.
Изключително огромна сума.
Ще се наложи да работя всеки ден.
Всеки ден?
Ти ще трябва да стоиш вкъщи и да гледаш Хари и Ной.
Значи, училището...
Трябва да търпиш.
Моля те! Ще върша всичко в къщата.
И чистенето, и прането. Даже няма да спя.
Само ме пусни на училище!
Поне веднъж седмично!
Много добре знам, че обичаш да учиш.
Но ако не ми помагаш, семейството ни е обречено.
Къде отиваш?
Тръгвам да си намеря работа.
Гладен съм.
Има ли ядене?
Анн, моля те!
Анн, какво ще ядем днес?
По-бързо!
Имам трънче! Извади го!
Първо ще ядем.
Първо ще го извадя, после ще готвя!
Анн не отиде на училище цяла седмица.
Наближи времето г-ца Хендерсон да си тръгва.
Днес е последният ми учебен ден с вас.
Утре заминавам.
Ще запазя в сърцето си лицата на всички ви.
Моля Ви, не ме забравяйте!
Разбира се.
Мислех, че ще дойде поне за последния ден.
Анн вече няма да дойде.
Татко каза, че е претоварена с домашна работа...
...и няма да идва на училище.
Без Анн нямаше да имаме библиотека.
Тя най-много обича да чете.
Анн... Тъпачка!
Робърт?
Това са думите, на които научих Анн.
От миналата зима.
Всеки път като идваше, я учих по 5 думи.
Чудо.
Наслада.
Блещукащ.
От доста време се чудя...
...разумно ли е да оставим Анн в този град?
Ако е възможно, искам да я взема.
Изглежда мислим едно и също.
Бърт! Бърт Томас!
Писмо от учителката Хендерсон.
Писмо?
Почакай, Ной!
Злодей такъв! Почувствай меча ми!
Не стъпвай на стола с мръсните си обувки!
Тъкмо го избърсах.
Не бий! Пусни ме!
Недей да удряш по-слабите!
Хари, не плачи!
Уф!
Хайде, ела!
Искаш ли?
Пари!
Мразя ви!
Писна ми вече!
Заради вас не ходя на училище и не уча!
Повече няма да се грижа за вас!
Утре сутринта ще стана на птичка.
Ще отлетя в сиропиталището, където няма такива гадняри!
За пръв път виждам Анн ядосана.
Ами ако наистина се превърне в птичка?
"Птичка"?
Правилно! В сиропиталището е по-добре.
Махайте се!
Учителката ти Хендерсон ли се казва?
Иска да те вземе с нея.
Да ме вземе? Къде?
Г-н и г-жо Томас,
Желаем да вземем Анн в родния ми град.
Ако г-н Томас разреши и Анн е съгласна...
...бихме желали да я осиновим...
...и да й помагаме, докато порасне.
Утре, преди да заминем, ще дойдем да получим Вашият отговор.
Ако Джоана разбере, няма да те пусне.
Гледай да не усети! Тръгни утре сутрин!
Аз ще й кажа после.
Онези двамата ще те направят щастлива.
Толкова време се грижиш за нас, въпреки че не си от семейството.
Да напусна къщата?
Кейти!
Ако стане, повече няма да чистя счупените бутилки на чичо.
Няма да гледам как леля плаче.
И няма да чистя стая след стая.
Учителката ще ме учи, а Еггман ще свири на виолончело.
Анн Шърли!
Да!
Анн Шърли!
Да!
Сбогом, Кейти Морис!
Това е за последно.
Хорас, оттук нататък ти ще храниш Ной.
Едуард, вече си голям, затова се храни сам!
Хари, недей да плачеш толкова!
Лельо, легенът е счупен. Пази си ръцете, когато переш!
Чичо, не забравяй да поиш Дива Роза!
И също така...
Благодаря!
Ной, скоро ще започнеш да ходиш.
Бъдете приятели с Локинвар!
Вече го реших.
Ще живея с учителката и Еггман.
Еггман! Г-це Хендерсон!
Анн!
Госпожице!
Дойдохме за отговор от г-н Томас.
Обаче, ти ще дойдеш, нали?
Чичо ми каза да тръгвам.
Не иска да казваме на леля.
Така ли?
Така си е.
Разбирам.
Нека бъде както чичо ти казва.
Анн! Колко се радвам!
Хайде, качвай се, Анн!
Да тръгваме!
Довечера ще пристигнем в моя град.
Сигурно и Робърт ще стане учител в новото училище.
И ти може да ходиш в него.
Толкова време се грижиш за нас, въпреки че не си от семейството.
Не мога да го оставя и да си тръгна ей така!
Спри, Еггман!
Спри!
Анн?
Аз...
Анн!
Къде отиваш?
Анн!
В сиропиталището ли отиваш?
Толкова ли те ядосахме?
Заради това ли тръгваш?
Защото много плача?
Ной?
Анн!
Ной...
...проходи!
За пръв път му е.
Не... Недей, Ной!
Не идвай!
Не идвай, казах!
Анн!
Ной!
Анн!
Анн, Ной, извинявайте!
Ако си тръгнеш, ще ни е много мъчно.
Локинвар.
Извинявай! Забравих твоята закуска.
Ей сега ще я приготвя.
Анн?
Този е Ной. Аз му дадох име.
С него се роди надеждата.
Първата дума на Ной беше "Анн".
"Анн" беше! - "Анн" беше!
Като чух, че някой иска да ме вземе...
...толкова се зарадвах, че сърцето ми подскочи.
Обаче... аз... ще остана тук.
В тази къща и големите, и малките много плачат.
Трябва някой да ги подкрепя.
Животът е странен, нали?
Усещам едновременно радост и тъга.
Тъжно ми е, че вие двамата си тръгвате...
Но не съм като чичо Бърт и леля Джоана...
...които дори са изгубили желание да живеят.
Но пък много се радвам, когато Ной ми се усмихва.
И красивият сняг също ме радва.
Не мога да ходя на училище, но и не мога да се отделя от тях.
Затова не съм толкова тъжна.
Кейти Морис от стъклото...
...винаги ще бъде с вас.
За мен това е щастие.
Анн, сърцето ти винаги крие топъл пламък.
Всички покрай теб разчитат на този пламък.
Ако не беше дошла, аз още щях да се крия в дупката, със затворена душа.
Ти отвори вратата към моя живот.
Еггман, научи ме на една последна дума!
Както досега.
Няма такова нещо като "последна дума".
Искам да запомниш.
Думите никога не са достатъчни.
Това колко сме ти благодарни и колко те обичаме...
...не може да бъде описано с думи от който и да е речник.
Благодаря, Еггман!
Сбогом, учителко!
Сбогом, Анн!
Мислех, че ще променим съдбата на Анн.
Дали ще тръгне или ще остане...
Обаче, не успяхме, нали?
Каквато и да ти е съдбата...
...ако разсъждаваш като нея, пътят ти ще е осеян с щастие.
Нека да живеем с Анн в мислите си!
Хайде, да се връщаме вкъщи.
Да се прибираме!
На закуска!
Закуска!
Анн, побързай, де!
Пристигна зимата, обличаща всичко в бяло.
Хайде на разходка! Изпъчи гърди и превали хълма!
Нека и енотите, и лосовете, всички да дойдат!
Препънах се на пътя и паднах сред глухарчета.
И там открих четирилистна детелина.
Иха, иха, иха-ха, ама че късмет!
Ох, бо-бо-бо-боли, боли! Как боли!
Иха, иха, иха-ха, до-до-добре съм си!
Нека идем още по-далеч!
И да запеем песничка!
Да! Парадът няма край.
Следва "Здравей, Анн", епизод 22-ри:
Великолепен гост
До нови срещи!
Превод: Сайрон Кордин